Jednom mi je rekla:
"Kada čitamo priču, mi je nastanimo.
Korice knjiga imaju krov i četiri zida,
kao kuća".
Najviše na svetu je volela trenutak kada završiš knjigu,
a priča nastavi da te prati, kao živopisan san.
Posle toga je volela da ode u dugu šetnju, da očisti
misli od emocija i osećanja, koja su se vrzmala u njoj.
Tog jutra, posle nejasnih godina čitanja,
šetnji i oplakivanja pokojnog supruga,
Florens Grin se probudila znajući tačno šta želi da uradi.
Otvoriće knjižaru u selu u kome je živela.
Ubeđen sam da će knjižara biti divna, gđo Grin,
ali ne mogu vam, zasada, ništa obećati u ime banke.
Odluka ne zavisi od mene.
Tvrdite da imate iskustva u vođenju trgovine.
Naučila sam u mladosti i to vrlo dobro,
ne verujem da se mnogo promenilo od tada.
Najvažnije je da volim da čitam.
Nije na odmet da znate par stvari. Smatrajte ih savetom.
Imala je veliko srce i mnogo strpljenja.
Ni te dve vrline nisu bile dovoljne da bi se podnela
bombastičnost i snishodljivost gdina Kebla, Hardborovskog bankara,
koga su svi, iza leđa, zvali "gdin Glupan".
Reći ću vam, postoje oni koji veruju da
se Stara kuća može koristiti u druge svrhe.
Naravno, uvek postoji mogućnost preprodaje.
Nemam ni najmanju nameru da je preprodam, gdine Kebl.
Zašta bi je koristili? Zašto nisu ništa uradili u prethodnih 7 godina?
Ptice se gnezde u njoj, pola crepova nema i smrdi na pacove.
Zar ne bi bilo bolje da je napunimo knjigama?- Obično čitam pre spavanja.
Najčešće zaspim kod treće strane.
Vidite kako knjige mogu biti korisne?
FLORENSINA KNJIŽARA
ZASNOVANO NA KNJIZI PENELOPI FICDŽERALD
Vreme u ovom delu sveta je nepredvidivo.
Nekada se, tokom jutra, mogu smeniti sva četiri godišnja doba.
Tog sunčanog dana, napustila je banku,
besna, ponosna, nestrpljiva i veoma uzbuđena.
Sledila je svoj san i niko, pa ni "gdin Glupan" je neće zaustaviti.
Zdravo, gđo Grin! Žurite? - Zdravo, gdine Rejven. Ne, zašto?
Mogu li vam dobaciti konopac? - Naravno!
Pazite! Klizavo je, Itan je polomio nogu, juče.
Ali, svestan sam da vas nije lako uplašiti. - Kako znate?
Priča se da ćete, ovde, otvoriti knjižaru.
Zašto mislite da je to hrabro? - Ovde čita samo gdin Brundiš.
Sumnjam da će vam dolaziti. - Mislim da sam ga videla,
juče, na brdu. Iz daljine. - Verujem da ste dugo razgovarali!
Da, nismo uvlačili jezik u usta!
Srećno, gđo Grin! - Vi ne čitate, gdine Rejven?
Ne. Knjige me iscrpljuju.
Stvaran život mi je dovoljan!
Gdin Brundiš je živeo sam, u najstarijoj kući u Hardborou.
Nije voleo ni sopstveno društvo, ali posle
godina borbe, pomirio se sa samim sobom.
Obožavao je knjige sa istom strašću sa kojom je prezirao ljude.
Često je maštao da knjige, koje je čitao dan i noć, nisu napisali ljudi,
već su se pojavile spontano, kroz generacije.
Ništa mu toliko nije smetalo kao fotografije
pisaca na koricama pojedinih izdanja.
Nije crvena.
Tamno kestenjasta je, ili boja rđe.
Kako god, šta se dešava sa Starom kućom?
Sem Vilkins je popravio kupatilo, krov, i cevi, najbolje što je mogao.
To mesto je kao stari fosil. I slama je stara 500 godina.
Ruke gore.
Niste se još uselili? - Juče sam prvi put prespavala. - Šta? Tako brzo?
Upozorila sam ih ja. Ali, niko nije verovao da ćete se stvarno useliti.
Znam, ali u redu je. Malo je strašno noću,
verovatno jer se još nisam navikla.
Drvo u tako staroj kući škripi na sve strane.
Bojim se da delujem deblje u crvenom.
I otpozadi nije dobro, ali ako bih stajala, stalno, uza zid...
Ne mislite da je previše crvena?
Nije crvena. Tamno kestenjasta je.
Naviknućete se vremenom.
Treba vam i neki nakit, da je istaknete. - Da.
Sigurni ste? - Naravno. Ne zove vas, gđa Gemart, svaki dan, na zabavu.
Prestanite da očajavate. Izgledate...divno.
Svejedno, ne morate da brinete kako izgledate,
nikoga nije briga, sve ih već znate.
Ja sam Florens Grin. Otvaram knjižaru.
Naravno! Odmah sam ukapirao!
Vajolet će veoma interesovati ta stvar.
Želeće da razgovara sa vama o knjižari.
Trenutno je zauzeta, ali mislim da će kasnije želeti da porazgovarate.
Dakle...šta se prodaje u vašoj radnji?
Knjige.
Danas ne objavljuju mnogo poeziju. Ne vidim je.
Naravno, imaću i poeziju, ali ne prodaje se kao romani, eseji.
Trebaće mi vremena da otkrijem šta da nabavim.
Zasada sam naručila klasike, Takeri, Dikens, Kit.
"Lako je biti mrtav.
Samo recite ovo: "Oni su mrtvi"."
Znate li ko je to napisao? - Ne. Žao mi je, ne znam.
Ja znam ko ste vi.
Sigurno ste gđa Grin? - Jesam.
I ja znam ko ste vi. Naravno, gdine Nort.
Nikada me ranije nisu pozivali. Pretpostavljam da vi često dolazite.
Da, često me pozivaju.
Hvala. Ljubazni ste. - I ne baš.
Živite sami? Tek ste se uselili u staru kuću. Potpuno sami?
Ratna udovica.
Znao sam.
Razmišljali ste da se udate ponovo?
Ne.
Problem je što sam imala srećan brak.
Uvek sam imao utisak da se žena usreći, tek kada postane udovica.
Sigurni ste da su vas dobro posavetovali vezano za posao?
Prvi put vas vidim gdine Nort, ali s obzirom na vaš posao,
trebalo bi da cenite što otvaram knjižaru u Harborou.
Sigurna sam da srećete pisce u "BBC-ju", filozofe i ostale.
Pretpostavljam da povremeno dolaze da vas vide i udahnu svež vazduh.
I ako dolaze, ne znam šta bih s njima.
Pisci idu gde god ima besplatnog pića.
Nisam siguran za filozofe.
Keti, moja nazovi devojka, će se pobrinuti za njih.
U svakom slučaju, morate oboje doći u moju knjižaru, računam na vas.
Ni po koju cenu.
Zašto nosite crveno?
Ona pristaje služavkama kada imaju slobodan dan. - Nije crvena, nego
tamno kestenjasta.
Draga moja.
Florens, zar ne? - Jeste.
Želim da popričamo, otkako ste stigli, ali gosti me samo zamajavaju.
Hvala što ste došli. - Hvala na pozivu. Lepa zabava.
Svi pričaju o vašem projektu. Imate smisla za biznis. Bruno!
Upoznali ste mog muža?
Dođi i kaži gđi...
Grin. - Kako nam je drago što je vidimo.
Svi smo se molili za dobru knjižaru u našem malom gradu, zar ne, Bruno?
Naravno, draga. Nije loše moliti se.
Stvari bi bile bolje da se svi više molimo.
Još nešto, gđo Grin. Zaista ste se uselili u staru kuću?
Jesam, ima više od nedelju dana.
Ali, tamo nema vode. - Sem Vilkins je popravio cevi.
Ne zaboravi da si bila u Londonu, ne možeš sve kontrolisati.
Zašto se ne bih uselila? - Mogu vas spasiti razočarenja
i možda vam uštedeti novac. Želim vam pomoći.
Postoje mnogo pogodnije lokacije u Hardborou. Posebno za knjižare.
Svi smo navikli da je Stara kuća prazna, odugovlačili smo godinama.
Zatekli ste nas, gđo Grin.
Činjenica je da
mnogi nisu oduševljeni pretvaranjem Stare kuće u prodavnicu.
Mnogi od nas veruju da ona treba biti nešto kao...
lokalni umetnički centar. - Dobro, Vajolet. Možeš se moliti i za to.
Kamerna muzika leti, predavanja zimi. Nijedna Stara kuća nema takav...
ambijent.
Šest meseci sam pregovarala oko kupovine kuće, tako da...
Teško mi je da poverujem da neko nije čuo o tome u Harborou.
Sigurna sam da svi znaju.
Imamo veliku prednost. Bila bi šteta da je...
protraćimo. Sada imamo pravu osobu koja bi vodila taj centar.
Shvatate, zar ne? Zašto ne bi razmislili o tome?
Sonja!
Prelepi ste!
Bolela su je stopala i glava.
Pokajala se što je poslušala savet krojačice i obukla crvenu haljinu.
To je bilo sve.
Nije mogla ni sanjati kakve posledice će
izazvati njeno preseljenje u staru kuću.
Sijate.
Nije li ono lord Gosfild? Kakva lista gostiju, večeras, Vajolet!
Lorde Gosfild!
Jedva sam vas pronašla, večeras.
Nadam se da vam je Bruno rekao o našem
novom centru za muziku i umetnost.
Upravo smo pričali o tome.
Gđo Grin!
Gdine Debon. Dobro jutro. - Dobro sam vas stigao. - Kako ste? - Odlično.
Želeo sam da popričamo o mojoj prodavnici.
Vezano za aukciju. - Dobro. - Biće u aprilu ili kasnije.
Stvar je u tome da...
bi možda mogli da se dogovorimo pre toga.
Pošto vam treba neka prostorija,
a ne nameravate da ostanete u staroj kući,
i imam poverenja u vas, i ne slušam tračeve.
Možda biste hteli da date ponudu za moju prodavnicu.
Došlo je do nesporazuma, gdine Debon, ali...
Nije važno. Volela bih da vam pomognem.
Gđa Gemart,
mi je rekla o svojoj ideji o otvaranju umetničkog centra.
Što bi, verujem, koristilo svima u Hardborou.
Mislim da ona traži prostorije. Šta bi bilo bolje od vaše ribarnice?
Razumem.
Vrlo ste ljubazni. Hvala na pomoći. - Nema na čemu, gdine Debon.
Dobro jutro. - Hvala, gđo Grin.
Florens je, do tada, uspevala da živi pretvarajući se da ljudi nisu
podeljeni na istrebljivače i istrebljene.
Gde je ovih drugih bilo više.
Nisam bila sigurna da li ste u Londonu ili...
U Londonu? Ne, ovde sam. Valjda.
Mogu li? - Da. Neskafe? - Nikada je nisam probala.
Čula sam za nju, ali...
Rečeno mi je da se ne pravi sa proključalom vodom. - Da.
Deluje premalo za vas. - Da, znam.
Znate, drago mi je što ste navratili.
Nikom nije uspelo da me prisili da se suočim sa istinom.
Šteta, jer sam došla da vas pitam nešto.
Kad je gđa Gemart, na zabavi, pričala o idealnoj osobi
koja bi vodila umetnički centar, mislila je na vas, zar ne?
Nije na mene. - Izvinite, Vajoletina zabava?
Zar očekuje da ću se iseliti iz svoje kuće, verovatno
i iz sela, kako biste se vi uselili u staru kuću i...
vodili sve? - Da je mislila na mene,
sumnjam da bi upotrebila reč "voditi".
Želite li taj neskafe, ili...
ne? - Ne želim. Ni to, hvala. - Sigurni ste? - Da.
Smeta li vam, ako ja...? - Slobodno.
Trebalo bi da krenem. - Stvarno?
Da. Hvala, u svakom slučaju.
Lepo je što sam vas video.
Ono što sam slučajno čuo je da se dvoumite oko otvaranja knjižare.
Čuli ste pogrešno, gdine Torton.
Došla sam kako bih zahtevala da se reše svi problemi,
kako bih, što pre, otvorila knjižaru.
Ali, rečeno mi je... - Šta?
Da napuštam staru kuću, koja je, inače, jedini dom koji imam?
Ima mnogo praznih kuća u Harborou.
Sluačajno, imam kod sebe listu.
Nadam se da neće više biti odlaganja. Pošaljite mi
preostalu dokumentaciju. I još jednom hvala na pomoći.
Mogu li vam pomoći, dečaci? - Mi smo morski skauti, gospođo.
Vidim. Šta radite ovde?
Gdin Rejven na je rekao da svratimo. Šta biste vi da radimo?
Želim da postavim police za knjige. Možete li? - Koliko bušilica imate?
Uđimo, pada kiša.
Evo ključeva. Idemo, požurite.
Kad je gđa Grin otvorila prvu kutuju sa knjigama koje je naručila,
svi problemi i prepreke iz prethodnih dana, su nestali.
Sa svakim izdanjem lica i reči gđe Gemart,
bankara, njenog advokata i Majlo Norta su izbledela.
I za trenutak je ponovo osetila prisustvo
svog pokojnog muža, koga je toliko volela.
KNJIŽARA STARA KUĆA
Bio je to njen najsrećniji trenutak u knjižari.
Imate usamljenički posao.
Žao mi je što je tako.
Ne osećam se usamljeno.
Ta polica je kriva.
I malterisanje je grozno odrađeno.
Recite im to sledeći put.
Ne. Odlično je, gdine Rejven. Oduševljena sam radom dečaka.
Voli, ti si? Gore ti uši! - Šta radiš ovde? - Imam poruku za gđu Grin.
Od koga? - Gdina Brundiša. - Molim?
Izašao je iz "Holt hausa" i dao ti cedulju?
Ne. Nagnuo se kroz prozor i rekao mi da odnesem ovo gđi Grin.
Kako je to moguće, nikada nismo razgovarali. Čudim se da zna i
moje ime. Kad bih naletela na njega, bežao je kao da vidi duha.
Siguran sam da zna ko ste.
Ne znam kako dozna o svemu što se dešava u gradu.
Neka vas ne plaše crne ivice na koverti. Naručio ih je
1919. godine, kad su se svi vratili iz Prvog svetskog rata i...
gđa Brundiš umrla, za vreme medenog meseca. - Kako je umrla?
Udavila se.
Prelazeći močvaru.
Htela je da nabere kupine, kako bi napravila pitu za gdina Brundiša.
"Draga, gospođo.
Želim vam svako dobro.
U vreme mog pradede, postojala je knjižara u Visokoj ulici, gde je, ako
me pamćenje ne vara, kupac udaren daskom, kad je postao dosadan.
Kasnila je isporuka nastavka novog romana. Verujem...
da je bila u pitanju knjiga "Dombi i sin" (Čarls Dikens).
Od tog dana niko više nije imao hrabrosti da
prodaje knjige u ovom zaboravljenom delu sveta.
Za poštovanje je ovo što radite.
Bez sumnje bi trebalo da vas posetim, jednog dana,
ako ikada izađem iz kuće,
ali sada sam u fazi kada mi nije do toga.
Uprkos svemu, ako budete smatrali neko delo vrednim,
molim vas, ne oklevajte da ga pošaljete.
U slučaju biografija, mislim da je bolje, da su o dobrim ljudima.
Za razliku od romana, koji su interesantniji, ako govore o lošim ljudima.
Molim vas, koristite istog dečaka, koji vam je
isporučio ovo pismo, kako biste me obavestili o cenama.
Vaš,
s poštovanjem, Edmund Brundiš".
Moj prvi kupac.
Svrati kasnije, daću ti paket za gdina Brundiša. - Hvala, gđo Grin.
Trebaće vam, popodne, pomoć, ako bude kupaca.
Pale su mi na pamet kćerke Gipingovih.
Mogao bih da pitam gđu Giping koja bi bila najbolja.
Mislio sam na najmlađu, Kristinu. Najpametnija je.
Ali, baš zato, verovatno neće hteti.
Dobro jutro, gdine Torton. Dobro došli.
KNJIGA VEŽBI
"Farenhajt 451". (Rej Bredberi)
Kakva je ovo knjiga?
Ti si Kristin Giping?
Mislila sam da si starija sestra. - Moja starija sestra
provodi sve vreme sa Čarlijem Katcom.
Na putu ovamo, videla sam njihove bicikle sakrivene kod raskrsnice.
Takve probleme nećete imati sa mnom. Dečaci mi se gade.
A tvoja druga sestra? - Ona brine o Margaret i Piteru. Oni su najmlađi.
Nije da neću da te zaposlim, ali suviše si mlada i nedovoljno jaka.
Izgled može da zavara. Vi delujete staro, ali ne i jako.
Sve smo dostupne. Ali, najstarija sestra vam neće biti tu pola
radnog vremena, a srednja se neće ni pojaviti. Samo vas upozoravam.
Treba da znate, ne volim da čitam. Volim geografiju i matematiku.
Doći ću popodne, da popričam sa tvojom majkom.
I ne brini, neću te terati da čitaš. - Kako želite.
Mogu da radim svaki dan posle škole i ceo dan subotom.
I ne možete me plaćati manje od 12 šilinga i 6 penija nedeljno.
I recite mi da ućutim, ako mnogo pričam. - A tvoj domaći?
Uradiću ga kad se vratim kući, posle čaja.
Sviđa mi se tvoj džemper.
Sama si ga ištrikala? Sigurno je bilo teško.
Videla sam ga u časopisu, ali uputstvo je bilo za kratke rukave.
Imate li dece, gđo Grin? - Nemam.
Treba li da ih imam? - Ne znam.
Ljudi pričaju da žene bez dece traće svoj život.
Nemate dovoljno razglednica. Hoćete li da ih izvadim?
Trebalo bi odvojiti romantiku, prirodu i ostalo.
Ovo zovete romantikom? - Bože! Šta je ovo?
Nisam ih ni videla. Ti prodavci ne znaju ni šta šalju! Bacićemo ih!
Neki ljudi, iz sela, bi voleli da ih dobiju u poštanskim sandučićima. - U pravu si.
Šta? - Prestani da ih gledaš! Bezobrazni su.
Gde je kanta? - Ne bacajte ih!
Dođi, uzmi čaj.
Zašto Kristina kasni? - Jer radi za jednu gđu.
Zašto? - Ona ima punu prodavnicu knjiga, koje ljudi čitaju. - Zašto?
Ne znam.
Dobar dan, gđo Giping. - Uđite, gđo Grin. Porazgovarajmo.
Ne znam da li vam je Kristina rekla za 12 šilinga. - Da, jeste.
"Draga gđo. Ne šaljite mi više knjige poezije i dosadne romane.
Molim vas, što pre možete, pošaljite mi knjige Reja Bredberija.
Vaš, s poštovanjem, Edmund Brundiš".
Vrlo brzo, posao gđe Grin je počeo da cveta.
Bila je zauzeta po ceo dan.
Za kratko vreme je zaboravila gđu Gemart.
I njen plan da Staru kuću pretvori u umetnički centar.
Dobro jutro, gđo Grin. - Zdravo, Voli.
Hvala što mi činiš uslugu. Evo.
Želiš li da se vozimo na brodiću, Kristin?
Ne mogu. Sutra nam stižu nove knjige.
Dobro, onda. Do viđenja.
Ide li ti se? - Ne. Dopada mi se Voli, ali...
Da, znam, rekla si mi da su ti dečaci odvratni.
Veruj mi...
prevazići ćeš to. - Valjda.
Samo, više volim da budem u knjižari, sa vama.
Zabavno je raditi ovde. Iako ne volim da čitam.
MARSOVSKE HRONIKE
Gđo Grin, kvare mi razglednice.
Pusti ih da prebiru po njima, to je deo tradicije svake knjižare.
Da, ali sve raskupusaju, a ništa ne kupe.
Gđice?
Florens. - Gdine Nort. Kakvo iznenađenje.
Izgleda da Vajolet neće moći da se izvuče.
Nije još svratila? - Nedavno smo otvorili. - Hoće. Na kraju.
Ima dovoljno samopoštovanja da to uradi.
Siguran sam da umire od radoznalosti. - Dobro došla je. - Ima li zarade?
Još ne. - Treba vam nešto ovako.
Ovo je prvi deo. - Postoji li drugi deo?
Da, ali pozajmio sam ga nekome ili ga zaboravio negde.
Trebalo je da ih držite zajedno, kao komplet.
Lolita.
Pročitali ste je? Je li dobra? - Obogatiće vas, Florens.
Da, ali da li je dobra, držim samo dobre romane.
Prema Grejemu Grinu, to je remek delo.
Mada, postoje i oni koji misle suprotno.
Hvala na predlogu.
Nekada mi je potreban dobar savet. Ljubazno od vas.
Uvek pravite istu grešku.
Do sledećeg puta.
Mi kod kuće imamo plavu sa Vestminsterskom opatijom,
kolači su poređani u krug.
Upaliću peć.
Mama kaže da te parafinske peći nisu bezbedne.
Nisu opasne dokle god ih čistiš kako treba...
i ne sipaš tečnost na obe strane odjednom. Nikada to ne radi, čuješ li?
Sviđa mi se ovaj stari poslužavnik.
Možete mi ga ostaviti u testamentu. - Molim?
Još ne želim da razmišljam o testamentu.
Ali, kad budem, setiću se. - Hoćete? Sigurni ste?
Je li iz Japana? - Nije, iz Kine je.
Deda ga je kupio u Nankingu.
Voleo je mnogo da putuje.
Mislim da ih ovakve više i ne prave u Kini.
Hvala.
Pitam se želiš li da ti pomognem oko domaćeg?
Možemo da čitamo... - Nemamo šta. Daju nam slike i onda
ih eliminišemo. Ili dobijemo niz brojeva, recimo...
8, 5, 11, 9, 22 i 16, koji moramo da nastavimo.
Nemam pojma koji broj bi bio sledeći.
Nije ti hladno? - Nije.
Taj Majlo je pravi tvor. Smrdi kao oni.
Nadam se da će otići u pakao. - Prekini, Kristina.
Previše ste fini. On je pokvarenjak.
Kad porastem biću kao on, praktičnije je.
Znam da ne voliš da čitaš knjige, ali ovu ćeš morati.
JAK VETAR NA JAMAJCI O čemu se radi?
Govori o dobrim piratima i zloj deci.
Obećaj mi da ćeš je bar jednom otvoriti.
Pokušaću, ako mi ostavite kineski poslužavnik u testamentu.
Dogovoreno!
"Dragi, gdine Brundiš.
Šaljem vam kopiju, upravo objavljenog, romana, Lolita.
Moram priznati da sam zbunjena.
Tražim vaše iskreno mišljenje i savet.
Mislite li da je ta knjiga prikladna za moju knjižaru?
Iskreno vaša, Florens Grin.
P.S. Ako vam se knjiga ne dopadne, nemojte je platiti".
Prestani!
Dobar dan, gđo Giping. Je li sve u redu?
Mislila sam da bi trebalo da znate.
Gdin Brundiš mi je tražio da mu donesem voćni kolač u nedelju,
i da vas pozovom, ako želite, tada, da dođete na čaj.
Ovu nedelju? - Da.
Da, u redu.
Poslaću mu poruku. Hvala na obaveštenju.
Nikada nisam nosila kolač gdinu Brundišu.
Nadam se da ovo neće postati navika.
Gđo Grin, je li istina da idete na čaj u "Holt haus", u nedelju?
Jeste, gđo Kebl.
Treba li nešto da znam pre odlaska? - Gđo Grin?
Gđo Debon. Kako je gdin Debon?
Još uvek ne može da nađe kupca za ribarnicu? - Jadničak.
General i gđa Gemart lude. Nikada nisu pozvani u "Holt haus".
Čula sam. - Dakle, ugostiće vas?
Mnogo štiti svoju privatnost posle tragične smrti voljene žene.
Slala sam mu neke knjige i tražila savete
u vezi sa knjižarom. - Jeste li?
Moram da krenem.
Pada kiša. - Kao iz kabla. - Do viđenja. - Do viđenja.
Tražila je "savete" u vezi sa knjižarom?
Ima li koga?
Godine Brundiš?
Pređimo u trpezariju.
Pitali ste me nešto.
Jesam, vezano za novi roman.
Postavili ste mi ozbiljno pitanje, misleći da ću biti nepristrasan,
jer sam sam.
Nisam, nijednog trenutka... - Pretpostavljam da
su vam svašta napričali o meni. Sve loše. - Nisu.
Zaista.
Sigurno vam je rečeno da sam udovac. Kao i to da mi je žena umrla berući
kupine kako bi mi napravila pitu. To je poslednja
verzija koja kruži gradom. Dakle,
ništa od toga nije istina.
Nije se utopila? - Nije.
Za 6 meseci našeg braka postali smo odlični prijatelji.
Odlučili smo da je sporazumni razvod najbolji za nas. Živi u Londonu.
Nisam je video 45 godina, ali koliko znam, još uvek je u snazi.
Mada, izgleda da se mnogo ugojila.
Uvek je volela slatkiše. Ne sećam se da je ikada napravila tortu.
Ljudima u Harborou je bajkovitije da zamišljaju da u "Holt hausu" živi
ucveljeni udovac. I sami znate koliko
je sama literatura tome pridonela.
Te proklete sestre Bronte, na primer,
koje mi niste slali, na čemu sam vam beskrajno zahvalan.
Pretpostavila sam da ste ih već pročitali.
Jedna od Gipingovih kćerki, treća po redu,
vam pomaže u knjižari. To je jedina pomoć koju imate?
Imam i računovođu koji dolazi s vremena na vreme i advokata.
Tom Torton. Nećete se usrećiti sa njim.
Ne mogu reći da mi se sviđa gdin Torton.
Znate, gdine Brundiš,
postoji određena odgovornost u vođenju knjižare.
Pretpostavljam da je tako. Posebno ako je neki ne odobravaju.
Postoje ljudi koji bi zatvorili vašu knjižaru. Mislim na Vajolet Gemart,
koja je imala druge planove za Staru kuću i sada je uvređena.
Sigurna sam...
da ima dobre namere.
Ima dobre namere? Vajolet Gemart? Ta rospija?
Ono što ona želi nije umetnički centar.
Pitam vas šta će gradu umetnički centar? I šta je to uopšte?
Ali ona veruje u to i zato želi da vas se reši. I neće stati...
dok joj to ne pođe za rukom.
Ne može to da uradi. Knjižara je moja. To je moj dom.
Ljudi kao što je Vajolet Gemart su me učinili ovakvim, gđo Grin.
Zahvaljujući svojim poznanstvima, gđa Gemart,
je moćna žena. Zar vas to ne brine?
Ne.
Možemo li se vratiti razlogu moje posete?
Razmišljam da naručim Lolitu,
250 kopija, što je veliki rizik.
Ne pitam vas za finansijski savet. Samo, pre nego što ih
naručim, želim da znam, mislite li da je to dobra knjiga,
i da li je u redu da je prodajem u Harborou?
Ne gledam kao vi na dobro i loše.
Pročitao sam Lolitu, kako ste tražili od mene. To je dobra knjiga,
i trebalo bi da probate da je prodate ljudima Hardboroua.
Neće je razumeti, ali tako je najbolje. Mozak se ulenji kada sve razumemo.
Hvala.
Hvala vama, gdine Brundiš.
Rekao sam vam moje mišljenje.
Reći ću vam čemu se divim u ljudskim bićima.
Najviše cenim vrlinu koju delimo sa Bogovima i
životinjama, pa je tako i ne možemo smatrati vrlinom. Govorim o...
hrabrosti.
A vi, gđo Grin...
je imate u izobilju.
Voleo bih...
Voleo bih da pomognem.
Naterali ste me da poverujem,
ponovo, u stvari,
stvari za koje sam mislio da sam zaboravio.
Hvala na čaju, gdine Brundiš. Sve je bilo ukusno.
Molim vas,
svratite ponovo, kad poželite. I srećno sa Lolitom.
Hvala. Ne treba da brinem, "dok ima života ima i nade".
Bože! Kakva užasna misao.
Jeste!
Hvala vam.
Na savetu, gdine Brundiš. - Bilo mi je zadovoljstvo.
Mislite li da će "Maslačkovo vino" uskoro biti objavljeno?
Ne mogu vam dovoljno zahvaliti što ste mi otkrili Reja Bredberija.
Voli će vam je doneti.
Ili, je možda, ja mogu doneti.
To bih mnogo voleo.
Nikada nismo nabavali ovoliko istih knjiga.
Ima mnogo strana!
Ova knjiga je popularna, Kristina. Svi su čuli za nju.
Mada, sumnjam da su očekivali da će moći da je kupe u Hardborou.
Ono što nisu očekivali je 250 kopija.
Poludeli ste za ovom knjigom! ROMAN KOJI JE ZAPREPASTIO SVET
"4. septembar, 1959. Draga gđo Grin,
stiglo mi je pismo od Džona Druija,
advokata gđe Vajolet Gemart,
u kome se navodi da vaš izlog privlači
preteranu pažnju stvarnih i potencijalnih kupaca.
Zbog čega se ona oseća lično ugroženom,
jer ne može da obavlja svoje obaveze u tom delu grada".
"Dragi gdine Torton,
moj ste advokat već nekoliko godina, tako da bi
trebalo da branite moje interese.
Jeste li sami videli moj izlog"?
"Draga gđo Grin, kao odgovor na vaše pismo od 5. septembra,
pokušao sam dva puta da priđem izlogu, ali je bilo nemoguće".
Jasno? - Da, gđo Grin.
"Dragi gdine Torton. Šta bi onda tačno bio vaš savet?
Iskreno vaša, Florens Grin".
"Predupredimo problem, neka vaši kupci prestanu da se okupljaju
u najužem delu Visoke ulice, dok nisu stigle zvanične tužbe.
Takođe mislim da bi trebalo da prekinete sa prodajom ove
banalne knjige Vladimira Nabokova, koja je prouzrokovala tolike žalbe.
Da, gđo Grin.
"Dragi gdine Torton,
dobra knjiga je dragoceni prečišćač duše
i čuvar dostignuća života posle smrti,
i zato je nesumnjivo neophodna. Iskreno, vaša, Florens Grin".
"Draga gđo, u vezi sa vašim
zahtevom zabrane rada gđe Florens Grin,
sa žaljenjem vas obaveštavam da bi
bilo najbolje da ostavite to po strani,
jer policija ne želi da se meša.
Primite moje iskreno izvinjenje, gđo Gemart".
Zašto ne dođeš u London?
Nema ničeg goreg od Londona! Znaš šta mislim o ljudima.
Pogledaj ovo, predivno je! - Neću da ostanem ovde.
Kako to misliš? Kuda ćeš? Za ime Boga! Samo se duriš kao...
Muka mi je od ljudi kao što je Vajolet! - Molim? - Ne mogu više, Majlo!
Čekaj. Pazi, klizavo je! Čekaj!
Šta radite tu, Florens?
Šetam, a to je za penzionere. Treba da se vratim na posao.
Mogu li sesti? - Da. - Keti, gđo Grin. Majlo mi je mnogo pričao o vama.
Keti misli da nema lepih mesta u Harborou,
pa sam je doveo, ovde, da se uveri sama.
Šta radite u "BBC-ju"? - Za odeljenje snimanja programa.
Kontrolišem troškove, ništa uzbudljivo.
Upravo smo ručali sa Vajolet Gemart.
Nismo je razočarali. - Gđa Gemart je vrlo ljubazna.
I ne baš.
Ne volim ljubazne ljude. Sem Florens.
Ne laskajte mi.
Imam utisak da radite sve manje iz dana u dan.
"BBC" je korporacija i platu dobijate iz državne kase.
Keti brine o tome, zadužena je za moje troškove.
Nije ti hladno, draga? Možda je vreme da se vratimo u naše
skromno prebivalište i ostavimo Florens samu sa svojim mislima.
Mislim da ću ostati još malo. Sem ako vam ne smetam? - Nikako.
Majlo mi je rekao da ste udovica. - Jesam. Udovica.
Tako čudna i mračna reč. Zar ne?
Muž mi je umro pre 16 godina.
Kako ste se upoznali? - U knjižari. U Londonu.
Bila je to ljubav na prvi pogled.
Zajedno smo uredili odeljak za poeziju u Muleru.
Čitala sam mu naglas, svake večeri. Pips, Eliot, Takeri.
"Nikada nemoj dati dami nemirnog konja".
Sviđala nam se ta izreka!
Bili smo srećni.
Radili smo svašta i ništa.
Onda je došao rat. Ali, i dalje imam sva njegova pisma.
I još uvek mogu čuti njegov glas, kad ih čitam.
Majlo se ogrešio o vas, kad vas je opisivao.
Poštedi me Majlove pohvale. Ne zanima me šta misli o meni.
Još ne znam šta misli o meni!
Ili da li nešto oseća prema meni.
Kad smo kod toga, da li uopšte nešto oseća.
Valjda je takav.
Stalno si u neizvesnosti.
Znate kako kažu:
"Sa takvim muškarcem nikada ne znate da li je bogat iznutra ili...
je prazan".
On mi nikada neće čitati naglas.
ODELJENJE ZA ZAŠTITU KULTURNIH DOBARA
Tetka Vaj!
Dakle tvoj zakon je prošao dalje. Odlično!
Ti si mi bila inspiracija, tetka. - Kako?
Palo mi je na pamet, tokom tvoje prolećne zabave. Tvoja ideja
o umetničkom centru može zaživeti zahvaljujući ovom zakonu.
I druge zajednice mogu imati korist
od filantropa kao što si ti.
Uradila sam samo ono što sam mislila da je dobro.
"Zakon o dostupnosti dobara od javnog značaja", omogućiće
njihovo tretiranje kao istorijskih dobara sa javnom upotrebom. Nije li to divno?
Sigurna sam da se tvoj otac ponosno smeška sa neba.
Drago mi je što smo se danas sastali. Baš kad je zakon odobren.
Želiš li ribu za ručak? Znam odlično mesto. - Kada živiš
u Harborou želiš samo tamo da je jedeš. Tako je sveža. - Istina.
Onda, čaj? - Savršeno.
Posle nastavljam. Imam bolesnu prijateljicu kojoj
treba moja pažnja. - Tako si divna, tetka Vaj.
Nastavite sa radom. Olovke u ruke.
Ne gledaj okolo.
Ne treba da ustajete, deco.
Ja sam inspektor. - Niste.
Izvinite, mislim da vas ne poznajem. - Gđa Trejl? Zovem se Šepard.
Budite ljubazni pogledajte moju licencu Ministarstva obrazovanja,
imam ovlašćenje da posetim bilo koju školu
u kojoj imam razloga da sumnjam da dete sem što uči i radi. - Radi?
Svi bi voleli pravi posao,
ali sem porodičnog biznisa i raznošenja novina, šta očekujete da ćete naći?
Usput, ne sećam se da ste nas ranije posećivali.
Usled smanjenja personala, nismo mogli dovoljno često da dolazimo.
Ko vas je pozvao ovaj put?
Samo jedan učenik ima posao posle škole.
Kristin Giping radi svaki dan. - Gde?
U knjižari, "Stara kuća".
Ustani, Kristina.
Izvinite me.
Ovo je devojčica. - Gđice, možete li krenuti sa mnom?
Prijatan dan. - Prijatan dan.
Ne želim da mislite da vas krivim za nešto.
Zakon se mora poštovati. To sam došla da vam kažem.
Iskustvo je važno. Ali, gde da ga steknemo, ako nemamo posao?
Rekli smo Kristini da ako joj trebaju preporuke, pita vas.
Naravno. Daću joj ih.
Kristina je divna devojčica, gđo Giping i...
mnogo mi je draga.
Sada će imati priliku da se fokusira na učenje, što...
Želi i dalje da zarađuje. - Naravno, ali posle onog što se desilo u školi...
Raspitali smo se okolo. Nadamo se da će,
subotom, početi da radi u novoj knjižari.
Nova knjižara? - Da, uskoro se otvara. U Debonovoj prodavnici.
Ribarnici.
Nisam imala pojma.
Morate paziti na konkurenciju, gđo Grin.
Daćete Kristini preporuke?
Nije mogla znati,
ali nova knjižara nije bila preduzeće kao njeno,
nego investicija naivnog lorda Gosfilda,
na nagovor generala i gđe Gemart.
Hvala što ste došli, gđo Grin. - Nema na čemu, gdine Kebl.
Svesni ste da imate mali obrtni kapital? - Da, teško je ne primetiti.
Posao vam lošije ide u poslednje vreme?
Mislio sam da želite znati da postoji kupac za vašu prodavnicu.
Hvala mnogo.
Gdine Kebl, radnja nije na prodaju.
Razumem. Hvala što ste došli. Bili ste od velike pomoći.
Dakle...
Mnogo ćeš mi nedostajati. - Ne želim da idem, znate?
Ne želim da radim u drugoj knjižari.
Moja majka ne razume. - Ne, molim te.
Ne brini zbog toga. - Kako da ne brinem?
Ne možete sami, a niko iz sela vam neće pomoći.
Ne. Snaći ću se. Sigurno ću se snaći.
Nadam se da ćeš, uveče, povremeno svraćati. - Neću imati vremena.
Da, nećeš. Bićeš zauzeta.
Imam nešto za tebe.
Više ne moraš da čekaš moju sahranu.
Vrlo ste ljubazni, gđo Grin.
Prokleto ste ljubazni!
Dobar dan, Florens. Gđo Grin. - Gdine Brundiš.
Kako stvari stoje dole?
Mislim da znate koliko i ja, zar ne?
Nešto znam.
Šta planirate da uradite? - Uradim?
Jedinu stvar koju mogu. - Da.
Ne.
Nastavićete sa radom.
Upravo sam to i planirala.
Florens.
Voleo bih da sam vas sreo u nekom drugom vremenu. U drugom životu.
Ali, uradiću i to malo što mogu, da vam pomognem.
Gdine Brundiš, utešno je to čuti i...
Tako sam vam zahvalna.
Ne smete... ne postoji ništa...- Porazgovaraću sa
njom. Pričaću sa tom ženom. Možda me posluša, možda...
prestane sa ovim maltretiranjem.
Stvarno biste to uradili? Zaista?
Izašli biste iz svoje izolacije zbog mene. - Zaista bih.
Ne znam hoće li biti neke koristi od toga, ali pokušaću.
Mogao bih je upucati, ali...
Nisam siguran da bi vam se to dopalo.
Ne znam kako da vam zahvalim, to je...
To je...
nešto najplemenitije što je neko uradio za mene.
Previše radiš, Florens. Pokušavam da se koncentrišem.
Spusti ih, tek su stigle, nisam ih proverila.
Uspešan si onoliko koliko daješ od sebe. - Ne razumem zašto?
Svi, na kraju, daju sve od sebe.
Umru. Umiranje nije uspeh. - Suviše si mlad da bi se bavio umiranjem.
Keti bi mogla umreti. Troši toliko energije. - Kako je Keti?
Nemam pojma.
U stvari, ostavila me je.
Živi sa nekim. U Vontidžu.
Ona je, znaš... on radi u redakciji za spoljnu politiku.
Postajem emotivan.
Delimo specijalan trenutak, zar ne?
Ispričao si to svima u Harborou, koji su hteli da te slušaju.
Ali, ovo direktno utiče na tebe, jer sam sada slobodan.
Mogao bih da radim, pola radnog vremena, kao tvoj pomoćnik.
Sigurno ti nedostaje ona devojčica.
Kristina je bila veoma ljubazna sa kupcima. - Ne kao što ja mogu biti.
Dakle...
Koliko bi me mogla platiti?
Davala sam Kristini 12.5 šilinga nedeljno. Ne mogu ti ponuditi više.
Ako te zanima, možeš dolaziti par nedelja, na probni period.
Zapamti, nisam ti ponudila posao, sam si tražio.
Je li ti neko rekao da imaš divne članke?
Zaveži više! Idi kući!
OTVORENO
ZATVORENO
"Obaspi me svojom ljubavlju, goruća svetlosti
na jednu noć ili će baštovan, u belom, druge noći doć,
i pokupiti mrtvo cveće".
Kristina! - Pazite se, gdine Nort.
Kakvim vas to ružnim izrazima lica uče u školi?
Nisam očekivala, ovde, da vidim ljude kao što ste vi.
Zašto?
Zašto više ne pomažeš, gđi Grin? Nedostaješ joj.
Ima vas, zar ne? Stalno dolazite i odlazite.
Oni kažu da ne ume da brine o knjižari.
Ko su to "oni"? Ti? - Znate vi dobro.
Imaju druge planove za Staru kuću. - Što tebe to zanima, švrćo?
Kažu da je ne može zadržati,
krenuli su na nju. Izvešće je na sud. Moraće da
se zakune da će govoriti istinu i ništa sem nje.
Nadajmo se da neće doći do toga.
Dok sam ja bila njen pomoćnik, nisam imala vremena za odmor.
I ne čudi me! Ti si devojčica ili žena.
Vi ne znate kako da se opustite.
Bolje se pazite. Došla sam po ovo. Pripada mojoj majci.
Hvala.
Dajte mi malo vremena.
Kakvo prijatno iznenađenje, gdine Brundiš.
Molim vas, sedite.
Hvala.
Došao sam da vas zamolim nešto, ne znam da li je
to u redu, ali ništa bolje nisam mogao da smislim.
Ako niste raspoloženi za molbe, odmah mi recite.
Želite li čaj?
Ne želim vaš čaj. Želim da ostavite na miru Florens Grin.
Ona vam je tražila da dođete? - Nipošto!
Ona samo želi da zadrži knjižaru.
Neka se obrati svom advokatu. Mada mislim da to ništa neće promeniti.
Knjižara ne može podneti još jednu hipoteku, unutra duva i mokro je.
Ostavite je na miru. Ta žena vam ništa nije uradila.
Kao nekom ko je iskreno zabrinut za dobrobit te kuće,
zar ne mislite da bi joj istorijski značaj doneo i korisniju upotrebu?
Starost i istorijski značaj nisu isto,
inače bismo nas dvoje bili mnogo zanimljiviji.
Ponoviću, želim da ostavite, moju prijateljicu, na miru. Na miru!
Vaša prijateljica nije uzela u obzir zakon, nešto o čemu
ja vodim računa. Ne mogu se mešati. Zakon ima poslednju reč.
Mislite na zakon koji nije postojao pre godinu dana,
dok ga parlament nije progurao nama iza leđa?
Mislim na nasilno preuzimanje ili je bolji termin iseljenje.
Prisilili ste nećaka da radi na tom zakonu?
Ne negiram da će nećakov zakon uticati na knjižaru, jer podrazumeva
da je imanje prazno 5 godina, što se može primeniti na Staru kuću.
Postoje mnogi drugi propisi o kojima treba voditi računa, gdine Brundiš.
Obični smrtnici kao što smo mi ne bi znali odakle da krenu.
U politici sam i znam šta je birokratija, ali ovo je izvan mojih mogućnosti.
Ne znam ni kome bismo pisali. - Gđo, ja znam, i to odlično.
Da nisam znao, izgubio bih mnogo zemlje.
Zato sam siguran da se još uvek možemo ujediniti i boriti protiv njih.
Sigurno možemo pomoći, ako se prodavnica zatvori.
Postoji mnogo kuća za iznajmljivanje, u većim mestima od Harboroua.
Ne pričam o tome! Pričajte o čemu ja pričam!
Volela bih da mogu više da uradim.
Pretpostavljam da nećete ništa preduzeti.
Ne bi smeli tako da mi se obraćate, gdine Brundiš.
Niste me razumeli.
Izgleda da mislite da sam grozna osoba. Je li tako?
Ne mogu jednostavno odgovoriti na to pitanje.
Pod "grozna" mislite "neočekivano uvredljiva",
istina je da ste bili vrlo uvredljivi, ali takođe i
odvratni, gđo Gemart. Ponašali ste se upravo kako sam i očekivao.
OTVORENO
Maslačkovo vino, Rej Bredberi.
Dobar dan, generale.
Ne želite knjigu, zar ne?
Ne baš.
Došao sam da kažem:
"Dobar čovek nas je napustio".
Verujem da ste dobro poznavali Edmunda Brundiša.
Mislim da jesam, ali... - Mi nismo, nikada, ni reč progovorili.
Učestvovao je u Prvom svetskom ratu.
Ali, ne u Safoku.
Čini mi se da se prijavio za vazduhoplovstvo.
Želeo je da leti. Vrlo čudno.
Čudno je i što je došao da nas vidi, baš tog jutra.
Pretpostavljam da je hteo da priča sa vašom ženom.
U pravu ste. Vajolet mi je sve ispričala.
Namučio se da bi došao da je vidi,
kako bi joj čestitao na ideji,
za umetnički centar.
Žao mi je što nisam uspeo da popričam sa njim.
Nikada ne bih rekao da ga je zanimala umetnost.
Ali, ipak..
Dobar čovek nas je napustio.
Svakom je mogao da se desi takav srčani napad.
Ne smete zakasniti na ručak, generale.
Idite iz moje kuće i ne vraćajte se.
I, molim vas...
nikada više, ni vi ni vaša žene, nemojte pričati
o čoveku, koji je imao više dostojanstva, osećajnosti
i samilosti nego vas dvoje zajedno.
Ne izgovarajte mu ime.
I zaboravite moje.
Ali, ona...
Vajolet... - Odlazite!
Izgleda da me je izbacio grad Flintmarket.
Kao što smo vam rekli preko telefona,
novi zakon omogućava gradu da preuzme Staru kuću. - Da.
Želim da znam odakle gradu novac za sve to.
Našli su dobrotvora. Brine me da li u Staroj kući može da se živi.
Ako se ustanovi da je opasna po život ljudi,
nećete moći da tražite kompenzaciju.
Nećete videti ni penija. - Ja živim tamo i ljudsko biće sam.
Nema toliko vlage. Leti je suvo, a sredinom zime...
Prema izveštaju inspekcije o podrumu, tamo ima 1,2 cm vode.
Izvinite, kakva inspekcija?
Niko me nije obavestio o inspekciji.
Izgleda da je u više navrata, kada niste bili tu,
iskusni zidar, gdin Džon Giping, dolazio da proveri zidove i podrum.
Džon Giping? Kristinin otac?
Pretpostavljamo da nije provalio. - Ne sećam se da sam ga pustila.
Pustio ga je vaš pomoćnik, gdin Majlo Nort.
Svi su pretpostavili da je vaš zaposlenik i da prati vaše instrukcije.
Imate li neki komentar?
Ne. - U tešku situaciju nas stavlja i potpisana izjava gdina Norta,
da je nivo vlage u kući narušio njegovo zdravlje.
Što ga čini nesposobnim za rad.
Zašto?
Ne postoji "zašto".
Uporno su me pritiskali, znaš već...
Jednostavno sam pomislio, "bolje je da to uradim".
Ako tražiš novog pomoćnika,
Kristina je slobodna, ne radi više u novoj knjižari.
Htela je da proda "Lolitu" vikaru!
Florens!
Gđo Grin! Gđo Grin! - Kristina! - Gđo Grin!
Gđo Grin. - Zbogom.
Godinama ću pamtiti njen osmeh,
dok je gledala u knjigu, koju sam držala u rukama.
Tada je shvatila šta sam uradila.
Ispunila je san, a oni su joj ga oteli.
Ali, posedovala je nešto duboko u sebi, što joj niko nije mogao uzeti,
hrabrost.
I tu hrabrost i ljubav prema knjigama ostavila mi je u nasleđe,
zajedno sa kineskim poslužavnikom.
Koliko je samo bila u pravu rekavši da niko nije usamljen,
kada se nalazi u knjižari.
Prevod: mirjana312
Obrada: suadnovic